Красимира Ненова
Очи

chitanka.info

Колко често ни лъжат очите ни,

Колко често се водиме „сляпо“ по тях;

впечатлява ни външното винаги:

туй, което превръща се в прах.

Гледам скромна женица на пейката,

подпряла в тревата пазарска торба;

приближавам и сядам замислен до нея

без дори да й кимна с глава.

После бързо се сещам, че мога

да й кажа любезно поне „добър ден“;

да я питам вярва ли в Бога,

но се чувствам така отегчен:

Тя е възрастна, просто облечена,

с прибрана на кок посивяла коса;

не изглежда много начетена;

едва ли ще слуша за тези неща.

Виждам, вади си нещо от джоба —

малка книжка — но що за въпрос!?!

Пита ме: "Момко, вярваш ли в Бога?

Имаш ли прошка и радост в Христос?

Преди време ми дадоха Библия;

един момък ми каза: „За Исуса чети!“ …

Аз стоя и я гледам засрамено:

Значи друг я е гледал с „духовни очи“.

Колко често ни лъжат очите ни;

Колко често се водиме „сляпо“ по тях.

Боже, моля те, дай ни да „виждаме“,

да отделяме „вечно“ от „прах“.

април 1993

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.